DRÆBERKYSSET
Det er utroligt, hvordan man kan få sig rodet ind i noget-
- uden at kunne forstå det og samtidig være ude af stand til at slippe det.
Man ender med, ikke at kunne være der for nogen eller noget.
Måske starter det med, at man tager livet for alvorligt.
Det var sådan det begyndte for mig.
Lige før min match mod Rodriguez for tre dage siden.
- Hej, Davey. Hvordan går det? - Fint, men jeg gider ikke at vente.
Tag en taxi. Min bil er stadig på værksted. Vi ses til kampen.
- Du klarer dig vist. - Hvad mener du?
- Det er bare en nabo. - Han var en rigtig god bokser engang.
Han skal bokse i aften. Vi kan se kampen på tv.
Kære David. Vi har intet hørt fra dig i denne måned-
- og vi undrer os over, om alt er okay med dig. Her er alt ved det gamle.
Jeg drager til Seattle hver uge, og farmen går godt.
Sidste uge købte jeg langt om længe mr. Hendersons hingst.
Det går bedre med tante Graces gigt. Hun kan endda tage på korte rideture.
Vi savner dig meget, Davey.
Skriv snart. Kærlig hilsen onkel George og tante Grace.
...to meget dygtige mænd.:
Ynglingen, ubesejret i 22 kampe, Kid Rodriguez-
- og veteranen Davey Gordon, der har vundet 88 kampe og tabt nl.
Gordons lange karriere - han er nu 29 år - har aldrig rigtig båret frugt.
Han slår hårdt, men har lidt af glaskæbe, særligt i de vigtige kampe.
Og aftenens match er en titelkamp.
Nu tager vi en pause for at bringe en meddelelse fra vores sponsor...
Vi kan have været vidner til ægte boksehistorie, da den unge Rodriguez-
- besejrede den erfarne Gordon. For ham var aftenen en bitter pille.
Det var hans mulighed for at fremvise en mere robust kæbe-
- men desværre var den mere skrøbelig end nogensinde før.
- Davey Gordon? Samtale fra Seattle. - Det er mig.
Et øjeblik.
- Hej, Davey. Det er onkel George. - Hej. Hvordan går det?
Hvad med at kigge forbi?
- Der er dejligt på landet netop nu. - Det er pænt af dig at spørge, men...
- Vi så kampen på tv. - Og...?
Det må have set godt ud... Jeg ved ikke, hvad der skete.
Du trænger til lidt ferie, og vi har ikke set dig i to år.
Jeg ved ikke rigtig...
Jeg føler mig lidt omtåget lige nu.
Jeg tænker over det.
- Du er vel ikke kommet til skade? - Nej, jeg er bare træt.
Så giver du lyd snarest muligt?
- Jeg skulle hilse fra tante Grace. - Hils igen.
- Så du giver besked? - Det skal jeg nok.
- Pas på dig selv. - I lige måde. Hej.
Hallo! Hvad foregår der?
Sådan.
Undskyld, at jeg spørger, men hvad skete der?
For ca. en time siden...
Nå?
Hvad vil du?
Jeg er ked af det. Frygtelig ked af det.
- Det er lige meget nu. - Kan du ikke tilgive mig?
Søde Gloria...!
Gå din vej. Forsvind!
Gennem hele mit liv har jeg spoleret det, som har betydet mest for mig.
- Det er jeg ligeglad med. - Forstår du det ikke?
- Jeg føler mig så ligegyldig. - Jeg vidste ikke, at du har følelser.
Jeg er vild med dig.
- Jeg vil tage dig med væk herfra. - Du kan ikke gøre noget for mig.
FortæI mig bare, hvad du føler.
Fatter du det ikke, Vinnie? Du er bare en gammel mand.
Jeg er vild med dig. Jeg kan ikke holde ud, at se dig danse med andre.
- Det skal du nok slippe for. - Giv mig en chance til...!
Nej. Slip mig, ellers skriger jeg.
Tænk ikke på det mere. Han kommer ikke igen. Bare rolig.
- Jeg er så træt. - Luk øjnene. Slap af.
Jeg bliver her lidt.
Næste morgen gik jeg tilbage for at høre, hvordan hun havde det.
Hun vågnede ved, at jeg bankede på, og så bød hun mig på morgenmad.
Hun sagde, at hun havde set kampen. Jeg fortalte om mig selv-
- at det var slut, og at jeg ville vende hjem til Seattle.
Mens jeg talte, var jeg meget opmærksom på-
- ikke at spørge til, hvad hendes chef Rappalo havde været så ked af.
Lad os tale lidt om dig. Hvem er f. eks. personerne på billederne?
Hvordan mødte du ham fyren? Hvad er der galt?
Ingenting. Det er bare sjovt, at du stiller spørgsmålene på den måde.
- Hvorfor det? - De hænger sammen.
- Hvordan? - Det er en lang historie.
Jeg er en god lytter.
Af en eller anden grund har jeg lyst til at fortælle dig det.
Det der er min far og min søster Iris.
Fortællingen handler om Iris.
Hun var balletdanserinde, og alle sagde, at hun var dygtig.
Hun forgudede far, og var også hans yndling.
Jeg begynder fra begyndelsen.
Iris var otte år. Far var en lovende forfatter.
Mor var meget smuk og intelligent.
De elskede hinanden, og var meget lykkelige.
Så blev jeg født, og mor døde samme dag.
Far var beruset i to uger.
Efter det tænkte han aldrig på en anden kvinde.
Tiden gik og Iris blev smukkere og smukkere.
Hun var en kopi af sin mor. Det sagde alle.
Iris var fars yndling, og jeg var jaloux.
Måske begyndte jeg at hade hende. Far elskede nok også mig lidt.
Da Iris var 20, dansede hun med den russiske ballet. Far var så stolt.
Jeg husker tydeligt dagen... Jeg fyldte 13 år, søndag eftermiddag.
Iris fortalte, at en mand havde friet til hende.
Han så godt ud, var i 30'erne og havde masser af penge.
Far kunne ikke holde op med at le, da hun sagde, at hun havde sagt nej-
- på grund af at han ville have hende til at opgive dansen.
Hun fortalte aldrig, om hun elskede ham.
Nogle måneder senere blev far syg og flik det ikke bedre.
Det viste sig, at han skulle have pleje resten af livet.
Han havde mellem seks måneder og to år tilbage.
Iris' løn slog ikke til, og efter to måneder var opsparingen brugt.
Jeg kunne ikke arbejde, da jeg kun var 13 og stadig gik i skole.
Derfor giftede Iris sig med sin bejler.
Vi boede under flotte forhold på hans gods på Long Island.
Far flik den bedste pleje, man kan forestille sig og virkede glad..
Iris holdt op med at danse, og sad for det meste ved fars side.
På trods af at han var syg, morede han sig meget.
Jeg hadede hende mere end nogensinde.
Der gik et år. Hendes mand var rar, men vi ignorerede ham.
Han vidste sikkert, at hun ikke elskede ham. Men han sagde intet.
En kold vintermorgen fortalte tjenestepigen os, at far var død.
Iris var som forstenet, og blinkede ikke engang.
Jeg skreg, at jeg hadede hende-
- at hun bare havde ladet som om, og aldrig havde elsket ham.
Hun sagde ikke et ord.
I lang tid stod hun stille ved hans silde og smilede.
Så satte hun på deres yndlingsmusik fra en af hendes balletter på.
Hun spillede meget højt.
Et stykke tid efter fandt hendes mand hende i sengen.
Hun havde skåret pulsårerne over og var død.
Hun havde skrevet et brev til mig.
Hun skrev, at hun elskede mig. Hun var ked af, at have ødelagt det mellem os.
Nogle dage senere, da jeg var inde i byen, gik jeg forbi natklubben.
"Dansere søges", stod der.
Jeg ved ikke, hvad der gik af mig, men jeg tog jobbet.
Jeg forstår det stadig ikke...
Hver aften arbejdede jeg på dette depraverede sted - en dyrepark...
Jeg tænkte, at Iris i det mindste ikke havde behøvet at danse sådan et sted.
Så fik jeg det lidt bedre.
Lad os gå en tur.
Jeg købte en is til hende og så hende grine for første gang.
Langsomt kom hun i bedre humør og så optimistisk på livet.
Men da jeg sagde, at jeg ville rejse til Seattle, blev hun alvorlig igen.
Jeg vidste det ikke endnu, men jeg var allerede viklet ind i det.
Vi kom ikke tilbage før efter frokost, og så...
- Der er sket noget. - Jeg ved det godt.
- Gør du? - Ja, du kyssede mig.
- Er det alt? - Det var det eneste jeg bemærkede.
- Jeg elsker dig. - Elsker du mig? Det er sjovt.
Hvorfor det?
Du må ikke forveksle medlidenhed med kærlighed.
Hør her, Gloria...
Jeg ved ikke hvorfor, men hun ville med til Seattle.
Jeg burde have indset, at det var dumt, og at hun bare var bange-
- men jeg var forblændet af kærlighed.
Vi bookede togbilletter, og begyndte at samle vores penge sammen.
Gloria ringede og sagde, at hun kommer i aften og henter sin løn.
- Er De der, mr. Rappalo? - Tak.
- Albert? - Hej, Davey.
- Kan du indløse min check? - Bankerne har åben i morgen.
- Jeg rejser hjem til Seattle. - Vent, lad mig se.
- Okay, bare kom forbi. - Hvad med at mødes i Pleasureland?
Natklubben på hjørnet af 49th og Broadway.
Kvart over otte præcis. Jeg skal med konen til et show.
Vi ses.
- Har du det stadig på samme måde? - Ja.
- Du rejser væk. Hvorhen? - Det er min sag. Jeg vil have min løn.
- Hvor meget skylder jeg dig? - For en uge.
Vil du ikke nok fortælle, hvor du tager hen? Ses vi igen?
- Det holder jeg ikke til. - Det bliver du nødt til.
Det passer ikke.
- Jeg kunne slå dig ihjel. - Det tror jeg ikke, at du gør.
- Vær ikke så sikker på det. - Jeg har faktisk travlt, Vinnie.
- Hvorfor det? - Der er en, der venter på mig.
Rejser du bort med ham?
- Det gør du, eller hvad? - Det må du selv regne ud.
- Du kommer til at forsørge ham. - Mener du det?
- Kan lykken skaffe mad på bordet? - Du er også komiker...
- Forsvind. - Du skylder mig en uges løn.
Forsvind!
Giv mig mit tørklæde.
Giv mig det...!
Chefen siger, at han beklager. Hvis De går op, skal De få Deres penge.
Hvad vil I?
Hvem er I?
Vil i have mine penge? Tag dem.
- Hvor blev du af? - En idiot stjal mit tørklæde.
Først sagde han nej, men så fik jeg hundrede ekstra.
- Så du Albert? - Der var en her.
Han blev vel træt af at vente.
Vi sagde farvel til neonlysene og tog hjem.
Jeg foreslog, at vi hver især skulle pakke, og at jeg skulle komme forbi.
FODRES EN GANG OM DAGEN
Åbn!
- Han er vist taget af sted. - Ved De hvorhen?
- Hvor kommer han fra? - Det ved jeg ikke.
- Hvornår tog han af sted? - Det ved jeg heller ikke.
- Hvor længe har han boet her? - Ca. et år.
Giv mig en hånd med skuffen...
- Er han i knibe? - Hans manager er blevet fundet myrdet.
Nu smutter vi.
Godmorgen, mr. Rappalo. Ærgerligt, at vi ikke mødtes i klubben.
Jeg bad Albert om at hilse.
Det var min manager, som De fik slået ihjel!
- Hvor er hun? Pigen! - Det ved jeg ikke.
Ved De det ikke?
Jeg tæller til tre, og så blæser jeg hovedet af Dem. En... to...
Hun er på et kammer på 24th Street. Drengene ventede på hende.
Jeg var nødt til at gøre det. Hun så, hvad der skete.
Jeg troede, at De var død. De fik det til at se ud som om, at hun var rejst.
- Jeg ønskede ikke, at nogen skulle dø. - Kør.
Op med hænderne.
- Er det Dem, mr. Rappalo? - Ja, det er mig.
Hænderne op!
Stil jer op mod væggen.
Kom så.
- Hvordan går det? - Jeg er okay.
- Jeg kan ikke få rebet løsnet... - Vær forsigtig.
Du der...! Bind rebet op.
Hør her, Vinnie... Dræb mig ikke, jeg vil ikke dø.
Jeg gør hvad som helst for dig.
- Du elsker jo ham. - Jeg ved det ikke.
Jeg har kun kendt ham i to dage.
Kom, slå mig ikke ihjel. Du sagde jo, at du var vild med mig.
Jeg er jo bare en gammel mand.
Jeg mente det ikke. Det ved du godt.
Vi kan rejse bort sammen.
Jeg har masser af penge.
- London, Paris, Sicilien. - Jeg gør lige, hvad du vil.
Vi kunne måske gifte os, slå os ned og få et par børn.
Tror du, at jeg er idiot? Du og din prins kan få os alle buret inde!
Kan du ikke huske, hvor godt vi havde det sammen?
Det kan blive godt igen. Jeg er ligeglad med ham.
Du kunne have fået det hele.
Men du hidser mig op, og gutterne kaster sig over den forkerte fyr-
- der slår sit hoved for hårdt. Skal jeg ind og sidde for det? Aldrig!
Skyd ikke!
Bliv hos hende.
Han løb den vej!
Det er en blindgyde. Han slipper ikke væk.
Pas på!
Træk stigen ned!
- Hvad er der? - Mit ben...
- Kom nu! - Jeg kan ikke.
Pistolen...!
Jeg må væk herfra.
Jeg kan ikke se noget. Kan du, Joe?
Vi går op og ser efter.
Politiet flik befriet Gloria. Fyren på taget tog de bagefter.
Gloria var stille. Hun undrede sig nok over, hvorfor jeg stak af alene.
Hun tænkte ikke på hvordan jeg havde det, da hun snakkede med Rappalo.
Vi blev afhørt på stationen. Rappalo blev betragtet som selvforsvar-
- og hans håndlangere indrømmede mordet på Albert. Jeg var fri.
Gloria havde forladt stationen en time før mig.
Jeg hørte intet fra hende, og kommer sikkert heller aldrig til det.
Det var dumt at forelske sig i en pige efter kun to dage.
Jeg indløste checken, sendte blomster til Alberts enke og vaskede mig.
Davey! Davey!